Mă numesc Leslie Greaves și sunt din Wisconsin.
Mă bucur că sunteți aici. Încă de mică,
nu susțineam doar dreptul de a alege, ci credeam și că avortul
este o alegere rezonabilă și probabil corectă
pentru o femeie care-și dorea să-și facă o valoare, o carieră
și să profite de educația ei.
Încă înainte să rămân însărcinată știam că voi alege avortul.
Imediat ce am aflat că sunt însărcinată
eram la doctoratul de filosofie și-mi planificasem avortul.
A fost un avort sigur din punct de vedere fizic.
Am avut un personal atent și o clinică frumoasă și curată.
A fost inexplicabil pentru mine să nu mă pot da jos din pat
peste două luni din cauza depresiei.
Nu am înțeles de ce am renunțat la doctorat în acel semestru.
Și nu știu de ce după câteva luni m-am întors la iubitul meu
cu care am făcut avortul și i-am spus să ne căsătorim.
Am ales ca dată ziua în care s-ar fi născut copilul nostru.
Aceasta a fost singura metodă prin care vocea din mine
a știut cum să-l comemoreze pe copilul meu atunci.
Viața a mers înainte și eu susțineam dreptul la alegere.
Nu știam de ce ajunsesem să mă urăsc.
Nu știam de ce de fiecare dată când rămâneam din nou însărcinată
și eram în două-trei luni mă trezeam cu gândul că ar trebui să mă sinucid.
Eram sinucigașă pe parcursul sarcinilor mele.
Când au fost născuți copiii mei, oricât de mult îi adoram
mă întrebam de ce există un zid invizibil între noi.
Experiența mea spune că acea voce mică
cu care ne-am născut toți, știe că viața e sacră.
În ciuda oricărei ideologii adoptam când eram tineri și nesăbuiți,
e tot acolo și vorbește prin noi.
Îmi pare rău că Georgette a început să plângă
pentru că s-ar putea să încep și eu.
A fost o zi minunată
și singurul lucru pe care aș vrea să-l spun,
cum a spus și Helen Keller. E multă suferință pe lume,
dar e de asemenea e și putere de-a o înfrunta.
Când am văzut acel semn cu: Orice copil e dorit. 
mi-am dorit să spun că încă ne dorim copii, dar nu mai sunt.