Bună ziua! Mă numesc Quintee.
Acum 3 ani am luat o decizie pe care o voi regreta întotdeauna.
Singura decizie pe care am regretat-o vreodată.
L-am avortat pe fiul meu, Mathew.
Abia absolvisem de la UCI și am rămas însărcinată.
M-am simțit singură și îngrijorată. Ce era să fac ?
Prietenul meu nu era pregătit să fie tată
și mie-mi era teamă să mă descurc singură.
Am decis să fac avort pentru că părea a fi singura soluție.
Nu aveam o slujbă pentru a mă putea întreține
pe mine și copilul meu.
Am crezut că avortul e cea mai logică și sensibilă alegere.
Nu știam că voi fi într-o zi urmărită de acea decizie.
Cel ce-mi făcea avortul mi-a spus că e o procedură ușoară
și rapidă cu puține efecte secundare.
Că voi trece peste asta cât ai clipi.
Nu mi-au spus că voi avea depresii puternice următorii doi ani.
Nu mi-au spus că voi încerca să mă sinucid de două ori
în câteva luni.
Că voi fi o epavă din punct de vedere emoțional,
că voi suferi de anxietate, de atacuri de panică și migrene
care pot fi controlate numai cu medicamente.
Nu mi-au spus că va trebui să-mi iau liber de la serviciu un an
pentru a primi ajutor profesional ca să am din nou
ceea ce părea a fi o viață normală.
Înainte de avort eram o persoană încrezătoare
gata să ia lumea în piept.
Știu ce-mi doream, și anume, o familie
și să ating acel vis american pe care-l urmărește toată lumea.
Eram fericită, dar după avort am fost foarte deprimată.
Îmi făceam griji chiar și pentru cele mai mici detalii.
Nu mai aștept cu nerăbdare viitorul și nici să ies în oraș cu prietenii.
Eram îngrozită de gândul de a avea vreun copil.
Mi-am pierdut interesul față de viață
și m-am retras față de familia și prietenii mei.
Din fericire, cu ajutorul și sprijinul minunatului meu soț,
Steven, am primit ajutor.
Am fost la un curs de recuperare post avort la biserica mea.
Cu ajutorul lor am găsit iertare prin Dumnezeu
și am trecut peste problemele cauzate de avortul meu.
Cu ajutorul lor sunt capabilă să stau azi în fața voastră
și să vă spun povestea mea.
Până acum șase luni nu puteam vorbi despre asta
fără a deveni isterică, dar acum o pot spune în fața voastră.
Poate credeți că nu va trebui să fiți îngrijorați de asta
odată ce s-a rezolvat.
Doar pentru că plecați din clinică nu înseamnă că s-a terminat.
Abia atunci începe.
Niciodată nu am crezut că voi fi atât de afectată,
dar am fost.
Vă va afecta fizic, mental și spiritual.
Poate credeți că vă va afecta numai pe voi,
dar îi va afecta și pe cei din jur care au ținut la voi și v-au iubit.
Îi afectează pe toți. Bărbați și femei.
Vă va distruge spiritul și dorința de a trăi. Mie mi-a distrus-o.