Era ziua mea de 17 ani.
În acea zi am lipsit de la școală și prietena mea m-a dus la spital.
Am fost introdusă într-o cameră cu alte tinere
care așteptau să facă avort.
Mai târziu am fost dusă în sala de operație
și mi s-a făcut anestezie totală.
M-am trezit sângerând, cu dureri, amețită
și aveam o vânătaie mare unde fusese perfuzia.
Mai târziu în acea după-amiază mi s-a dat drumul.
Prietena mea m-a luat și m-a dus acasă.
Am ajuns la petrecerea mea de 17 ani de acasă.
Toată familia mea era acolo. Le-am spus că m-am lovit la mână
ca să evit orice întrebare despre vânătaie.
Nimeni n-a știut atunci că atunci când sărbătoreau
ziua în care m-am născut eu mi-am ucis primul copil.
Nu s-a sfârșit aici. Am mai făcut încă două avorturi.
Avortul părea să fie cea mai ușoară scăpare.
Puteam să-mi continuu viața. Părea a fi o soluție la o problemă !
Ce părea a fi o soluție ușoară a devenit o sabie cu două tăișuri
cu efecte fizice și emoționale negative.
Avortul nu este o procedură sigură. E o operație cu riscuri.
Am experimentat hemoragie, crampe intense, infecție și febră.
Mai sunt multe riscuri și complicații la avort.
Din punct de vedere emoțional sufeream de depresii,
despărțiri de prieteni, vinovăție, rușine, furie,
teamă și un sentiment de inutilitate.
Când am făcut un copil mi-a fost greu să mă atașez complet
pentru o vreme. Am avut și probleme sexuale în căsnicie.
Ce părea la exterior o soluție ușoară
a dus la distrugerea mea interioară.
Ce am crezut a fi cea mai bună soluție pe moment
a fost în realitate cea mai proastă.
Există o cale care pare bună bărbaților,
dar până la urmă ea duce numai spre moarte.
Avortul a fost pentru mine un păcat secret
care m-a ținut legată de un ciclu de păcate sexuale.
Am început drumul spre vindecare făcând primul pas spre căință
prin voia Domnului. Cu ajutorul lui Dumnezeu
am rupt lanțul promiscuității și al avortului
și am primit iertarea lui Dumnezeu, mila și îndurarea.
Recunoscând avortul ca pierdere a unei vieți
și fiind capabilă să plâng aceste pierderi cauzate
de deciziile mele egoiste am fost reabilitată emoțional.
Făcând un studiu biblic după avort
și eliberată de vinovăția și rușinea prin bunăvoința Domnului,
prin restituire, Domnul mi-a oferit ocazia de a ajuta alte femei
care au fost rănite de avort
printr-un studiu biblic de după avort,
pentru că numai prin Dumnezeu primești speranța și vindecarea.
Nici eu nu vreau să mai păstrez tăcerea.
Conduceam într-o zi și ascultam un preot la radio.
A spus ceva ce mi-a uns inima. A spus:
"E mai multă îngăduință în inima Domnului,"
"decât păcatele din trecutul tău." Mulțumesc.