Acum aproximativ 21 de ani am făcut un avort.
Am fost violată și vă spun sincer că-mi regret avortul.
Cel care m-a violat era o cunoștință.
Peste câteva săptămâni am aflat că sunt însărcinată.
Îmi doream să mor pentru că nu știam ce să fac.
Nu știam încotro să merg.
Am sunat-o pe mama mea care locuia atunci în Los Angeles
și i-am spus că vreau să merg s-o văd.
Ea mi-a trimis bilet ca să vin în America.
Am hotărât să nu-i spun mamei că eram gravidă,
dar și-a dat seama sora mea pentru că m-a văzut vomitând.
Într-o zi răcoroasă a venit mama mea în cameră
și mi-a spus să mă pregătesc. Mi-a spus multe atunci,
dar foarte clar a spus că a vorbit cu mulți oameni
și că nu am nimic înăuntru. Vom merge la o clinică de avorturi.
Am plâns când m-a dus asistenta în camera pentru operații.
Nu știam ce să fac.
Eram într-o țară străină și nu le vorbeam limba.
Nu știam încotro să mă îndrept.
M-au adormit, așa că nu am simțit nimic.
Peste câteva săptămâni, când am revenit la clinica pentru avorturi,
asistenta mi-a spus că avusesem un băiat.
Atunci am realizat că mama mi-a spus o minciună.
Ucisesem un copil adevărat.
Nu a fost ușor să trăiesc cu o astfel de culpă.
Mă învinovățeam pentru ce se întâmplase.
Chiar și pentru viol.
Am încercat o dată să mă sinucid.
Îmi doresc să fi avut de ales.
Îmi doresc să fi putut să-mi dau copilul spre adopție.
Îmi doresc să-i fi oferit șansa de a trăi copilului meu.
Am fost lăsată fără speranță, visuri și viitor.
În septembrie 2003 am fost diagnosticată cu cancer la sân.
Tipul de cancer pe care-l am nu are legătură
cu genele sau hormonii mei.
Mă întreb dacă e vreo legătură în cazul meu
între cancer și avort.
Acum câțiva ani am vorbit cu mama mea despre avort.
A plâns și mi-a spus că spera să fi uitat despre asta.
Vă spun azi sincer că e singurul lucru
din viața mea de care nu aș uita niciodată.
Azi, stau aici pentru că știu că Dumnezeu m-a iertat
și am reușit să mă iert pe mine însămi
și să-i iert pe cei care mi-au făcut rău. Mulțumesc.